heter hålla endast 3, viil icie förbinda sig ined 
baserna i ett sådant förhållande, att sjret hos 
syran i^lir en multipel med ett helt tal af sy- 
ret i basen; men att basens syre blir 3, 4 
och 6 femtedelar af syret i syran och i, 2 och 
4 tredjedelar af syret i syrligheten. Omständig- 
heterna synas föranleda den förmodan^ att^ i alla 
dessa sura kroppar, 2 atomer radical förena sig 
med 3 atomer syre till syrlighet och med 5 at* 
till syra. Om då, vid de enkla atoraernes me- 
chaniska {placering invid hvarandra, for att ut- 
göra den jsammansatta atomen, den ena atomen 
radical intager samma läge, som en atom syre 
skulle hafva intagit, ifall syran bestått af ea 
atom syre mer och en atom radical mindre , så 
kan man gÖra sig en föreställning om orsaken 
till den omständighet, att dessa syrligheter i si« 
jia föreningar med baser upptaga samma multi- 
pler, som om de höile 4 /»t. syre, och" syrorna 
som om de hölle 6 atomer syre, så att i de hög- 
sta basiska salterna, basens syre är 1^ gånger 
syrlighetcns och i| gång sjöråns, hvarä öfver- 
basiskt sylpeters3a']igt och salpetersyradt bly 
lemna redan kända exempel. Det är klart att 
om i de salter, som med dessa syror erhållas, 
syret i basen vore t. ex. vissa z|:dedelar elier 
6:tedelar af syret 1 syran, så vore detta för dem 
ett lika beskaffadt undantag, som om, i de öf- 
riga syrornas salter, syret i den ena bestånds- 
delen af saltet icke vore en jemn multipel med 
ett helt tal af syret i den andra. 
Man kan nu fråga: finnas sådana undantag? 
De ofvananförda reglorna äro rent empiriska, 
d. ä. de säga blott att hvad som hittills blifvit 
iHidersökt förhållit sig så; men vi känna ingen 
omständighet som gör detta förhållande till en 
