emedan man med lika sannolikhet kan förutsätta, 
att i de anförda försöken utvecklat sig vattenfri 
flusspatssyra, blandad med syrgas från silfver- 
oxiden, så antogs likväl denna mening, genom 
förtroendet till dess berömde iipphofsman, så- 
som den rigtigare, och Thenard medgifver, i dess 
Traite de Chimie, att de phenomen , som i hans 
och GayLussac*s försök inträffade, låta lika väl 
förklara sig genom kisel jordens sönderdelning, 
utan att flusspatssyra dervid blifvit af kalium 
reducerad» 
John Davy undersökte den kiselhaltiga fluss» 
spatssyrans sammansättning, äfven som några för- 
eningar af acidum fluoboricum "'). Han fann att 
4o cub. tum af denna gaz, sönderdelade med 
ammoniak, gåfvo 27.2 gr. kiseljord, hvilket, dä 
100 c. U gaz väga 110.78 gr., ger 6i,4 delar ki» 
seljord och 38.6 d. flusspatssyra, eller 100 d. 
af syrrn förena sig med 169.07 delar kiseljord. 
Då en gifven volum af denna gaz feqk absorbe- 
ras af vatten, och den dervid afsatta kisel jorden 
upptogs och vägdes, fann han att vattnet upp- 
tagit en förening af 54*56 d. jord och 4^.44 
d. flusspatssyra, hvaraf 100 d, således förenat 
sig med 120*07 d. kiseljord; dessa qvantiteter 
förhålla sig således till hvarandra såsom 3: 4» 
GayLussac hade funnit alt kiselhaltig flusspats- 
syra condenserar sin dubbla volum ammoniak* 
gaz, J. Davy fann detta bekräftadt, och beräk- 
nade detta salts sammansättning till 24. 5 am- 
moniak och 75.5 flusspatssyra och kiseljord. Det 
salt som fås af den vattenhaltiga syran består, 
*) Phil. Träns. 181 3. 
X, J, HandL i8a3, St» II, 
