efter hans anal js, af 28.34 basis och 7i.66flus- 
spatssyra och kiseljord. Kiselfri basisk flusspats- 
öyrad ammonink består af 76.4 ammoniak och 
^3.6 flnsspatssyra. 
Fluoborsyregasens egentliga vigt, äfvensom 
dess föreningar med vatten och ammoniak, un- 
dersöktes äfven af J. Davy. Vi skola framde- 
les återkomma till detta ämne. 
Ända till 1802, då Klaproth upptäckte flus- 
spatssyran icryolithen, som, efter hvad jag län- 
gre fram kommer att anföra, är ett neutralt 
dubbelsalt af flusspatssyradt natron och flus- 
spatssyrad lerjord , var flusspaten det enda be- 
kanta mineral, som innehöll flusspatssyra. Se- 
dan har jag träffat flusspatssyran förenad med 
ytterjord och cerium i åtskilliga vid Finbo i 
grannskapet af Fahlun funna mineralier. Klap- 
ROTH fann den vidare 1804 i Topazen , och Bu- 
CHOLZ i Pycniten, i hvilka alla den ingår låsom 
en väsentlig beståndsdel; och slutligen barman 
funnit flusspatssyran i en ganska ringa qvanti- 
tet ingå, ej allenast i fossila ben, utan också i en stor 
mängd mineralier, ur hvilka den vid stark bränning 
utjagas i form af kiselhaltig flusspatssyregas. 
Den första upptäckten af dessa smärre qvantite- 
ter flysspatssyra i mineralier, gjordes j8i8 af 
v. Bonsdorff, som fann den i Pargas amphibol , 
öch som sedan funnit den i en stor mängd horn- 
blende-arter. Rose fann den derpå 1820 i glim- 
mer, och jc^g har ännu sednare funnit den i apo- 
phyllit, åtskilliga chabasier, amblygonit, paran- 
ihine, phosphoi niangan , ui anit, w^aw^ellit o. fl. 
mineralier. Jag fann den till och med i Carls- 
bads varma källors vallen. Moricchini fann 
flusspatssyran i fossilt elfenben år i8o5, visade 
