w4 
gtarkt för syra och ättiksyran blir fri. Jag an- 
ser detta förhållande ganska anmärkningsvärdt. 
Detta salts upplösning angriper glas , som deraf 
förlorar sin politur, äfven då en kall upplös* 
ning deraf förvaras en eller annan dag deri. 
Denna egenskap, för hvilken jag ej kan göra 
loig nöjagtig reda, syntes mig kunna härledas 
af saltets egenskap att vilja blifva basiskt; för 
att således utröna huruvida en sådan basisk före- 
tting verkeligen gifves, skakade jag det neutrala 
saltets concentrerade upplösning med en upplös* 
ning af caustikt kali i alkohol, men kunde icke 
finna att det flusspatssyrade saltet deraf fått för- 
ändrade egenskaper, Derefter smälte jag till- 
samman lika delar nyss förut smält flusspats- 
syradt Qch basiskt kolsyradt kali, utan att de 
förändrades till vigten; hade flusspatssyran haft 
en utmärkt benägenhet att bilda basiskt salt, så 
skulle kolsyregas hafva blifvit utjagad i denna 
högre temperatur. Dessa omständigheter synas 
derföre visa, åtminstone att ett basiskt salt icke 
ined lätthet bildas, så länge det öfverskju tände 
kalit finner kolsyra eller vatten, hvarmed det 
kan förenas. Smältes neutralt flusspatssyradt 
kali med kiseljord, så upplöses jorden och man 
får en klar smält massa, hvarur ingen kiselhal- 
tig flusspatssyra utvecklas vid den temperatur 
som glas tål utan att smälta. Massan blir efter 
afsvalning hvit och postlinslik. Vatten utdrager 
derur saltet, som snart begynner fuktas i luften. 
Fliisspatssjradt Natron^ SurU Detta 
salt erhålles genom det neutrala saltets öfver- 
mättning med flusspassyra. Det är temmeligen 
tröglöst i kallt vatten, så att ur en mättad kok-, 
het upplösning större delen deraf anskjuter, 
hvarvid det vanligen bildar ganska små kristal* 
