996 
den opalisera , deraf att den nu mera ej kan hålla 
upplöst den fria kiseljord den upptagit; den af- 
hälles då från kristallerna och afrökes för sig. 
Det erhållna saltet glödgas för att göra den der- 
jemte afsatta kiseljorden olöslig. Höll det ode- 
componeradt dubbelsalt, så utstöter det kiselhal- 
tig flusspatssyra ; i detta fall inlägger man, se- 
dan den mesta syran bortgått, en bit kolsyrad 
ammoniak i degeln, som väl betäckes, hvarvid 
den sista portionen af syra utjagas. Saltet upp- 
löses och omkristalliseras sedan i kärl af metall, 
emedan det under afdunstning alltid angriper 
glaset på lika sätt som kalisaltet. Då detta salt 
är rent och dess upplösning öfverlemnas åt fri- 
Tillig afdunstning, anskjuter det i färglösa ge- 
nomskinliga euber eller reguliera octaedrar , som 
stundom i reflecteradt ljus hafva perlem orglans. 
Det anskjuter alltid i octaedrar om vätskan hål- 
ler kolsyradt natron. Under afdunstning i vär- 
me bildar det mammeloner af små cubiska korn, 
som lägga sig tillsamman. Om detta salt bere- 
des af dubbelfluatet med kiseljord, genom den 
liselhaltiga flusspatssyrans utjagande i smältning, 
så anskjuter det under afdunstning i rhomboé- 
driska opaliserande kristaller, som icke synas 
iunna hänföras till den förut omtalade regulie- 
ra formen af det rena saltet; men det kan ge- 
nom omkristallisering fås cubiskt. Det är an- 
märkningsvärdt att flusspatssyradt kali och na- 
tron äro isomorpha med saltsyradt kali och na- 
tron, (chlorkalium och chlornatrium ,) och, så 
mycket man känner, äfven med de motsvaran- 
de iodföreningarna. Flusspattsyradt na tron är 
ganska strängsmält och flyter trögare än glas. 
Det är icke det minsta lösligare i kokhett, än 
i kallt vatten 9 pch en kokhet mättad upplösning 
