3oi 
ar så genomskinandej att man i början ty eter sig 
hafva fått endast en högst obetydlig fällning. 
I refraction opaliserar det med ett i i ödt 
fallande sken. Caustik ammoniak bidrager 
till dess fullkomligare afskiljande; men om vät- 
skan höll Öfverskott på kalk, får man lätt en in- 
blandning af kolsyrad kalk. Ren flusspatssyrad 
kalk söderdelas icke i köld af concentrerad svaf- 
velsyra, men den genomtränges deraf, blir al- 
deles genomskinlig och bildar en trögflytande 
vätska, som kan dragas i trådar. Detta inträf- 
far äfven med slammadt pulver af natif, kisel- 
fri flusspat. Innehöll den kiseljord, så uppkom- 
mer en lindrig fräsning, af kiselhaltig flusspats- 
syregaz som bortgår, och massan blir ej genom- 
skinlig. Redan vid -i- 4^° begynner sönderdel- 
ning ske och genomskinligheten förloras. Till- 
sats af vatten afskiljer flusspaten ur sin upplös- 
ning i svafvelsyra, och massan blir mjÖlklivit 
och ogenomskinlig. Concentrerad salpetersyra 
och saltsyra hafva samma egenskap att gÖra flus- 
spaten genomskinlig, men gifva icke dermed en 
så sammanhängande vätska, som svafvelsyran ; 
vatten afskiljer åter flusspaten, och blott en 
ringa qvantitet blir qvar upplöst i syran, om ej 
flusspaten var kiselhaltig, då mycket upplöses. 
Äfven i flusspatssyra är detta salt foga lösligt. 
Den ringaste tillsats af kolsyrad kalk till kisel- 
fri flusspatssyra orsakar deri en grumling som 
icke försvinner. Deremot om man har en starkt 
sur och mycket utspädd flusspatssyrehaltig vät- 
ska och tillsätter ett kalksalt, sker ingen fällning, 
förr än öfverskottet på syra är mättadt med 
ammoniak eller någon annan basis; i mindre ut- 
spädda neutrala lösningar, eller der öfverskottet 
af syra ej är stort, fäller flusspatssyran flusspats- 
