iiva flusspat , som med svafvelsyra blef fullt ge- 
nomskinlig, fått 173.63 p, c. gips och beräknade 
derefter syrans mättningscapacitet. Vid fle- 
ra af de analyser på dubbelsaUer af flusspats- 
syra med kiseljord och andra baser, som längre 
fram skola anföras, fann jag alltid en större 
qvanlitet basis än räkningen ger, och detta för- 
anledde mig att å nyo återtaga denna under- 
sökning. Jag hade ännu qvar samma stufF af 
flusspat från Derbyshire, af hvilken jag tagit 
ämnet för min förra undersökning, och den gaf, 
vid de förnyade försök jag derå gjorde, så al- 
deles lika resultat med de äldre, att jag ett 
ögonblick ansåg detta resultat såsom ovedersäg- 
ligt; men då jag hade anledning att sÖka flus- 
spatssyrans beständiga följeslagare phosphorsyran 
i flusspaten, fann jag i det använda profvet en 
half procent af dess vigt phosphorsyrad kalk 
blandad med phosphorsyrad manganoxidul. Den 
utdrogs på det sätt att gipsen extraherades med 
saltsyra, hvarefter den sura lösningen utfälldes 
med ammoniak och den tillika fällda gipsen 
borttogs genom tvättning , hvarvid de phosphor- 
syrade salterne återstodo, igenkänlige af deras 
förhållaiide för blåsrÖret. Det var således en- 
dast 99.5 d. flusspatssyrad kalk i flusspalcn och 
endast lyS.iS d. svafvelsyrad kalk i gipsen; 
men detta bestämmande kunde ej vara pålitligt, 
emedan ett ringa fel i de phosphorsyrad e sal- 
ternes qvantitet kunde gÖra ett stort fel i sy- 
rans mättningscapacitet. Jag beredde derfÖre 
af denna rena flusspat med distillerad svafvel- 
syra, i en distillations apparat af platina, ren 
flusspatssyra , som upphemtades i distillei adfc vat- 
ten till dess att detta begynnte blifya rökande. 
Till undvikande af en möjelig halt af kiseljord, 
