3i4 
Fliisspatssjrans diibhelsalter med tvenne 
salt-baser, Dc sura fiusspatssyrade alkalierna 
liafva en stor benägenhet att förena sig med de 
saltbaser, af hvilka deras Öfverskott på syra 
mättas; likväl är denna benägenhet icke så all- 
män, att det på väta vägen sker med alhi ba- 
ser, utan somliga dela dem ganska distinct i 
tvenne särskilta fluater, som genom fälhiing el- 
ler kristallisation åtskilja sig. Flussspatssyradt 
kali och natron förenas icke, och mättas ett af 
dessas sura salter med ammoniak, samt sedan 
afdunstas, äfven utan värme, så får man det 
sura saltet oförändra dt åter. 
Jag har åt dessa intressanta dubbla före- 
ningar icke lemnat så mycken uppmärksamhet 
som de tilläfventyrs fÖrtjenat, och mina under- 
sökningar häröfver hafva i allmänhet endast 
sträckt sig till ådagaläggandet af denna benä- 
genhet till dubbelsalter , utan att studera de 
särskilta serier af föreningar som derigenom 
frambringas. Några af dessa äro svårlösta och 
derigenom så mycket lättare att iagttaga. 
Ett af de intressantare af dessa dubbelsal- 
ter är, då de som med kiseljorden frambringas 
blifva undantagne, visserligen den svårlösta för- 
eningen af Jlusspatssjradt natron och JliisspatS'» 
sjrad lerjordj som i mineralriket förekommer 
och af mineralogerne kallas chrjolith» Den kan 
äfven artificielc frambringas. Sätter man till en 
upplösning af surt flusspatssyradt natron ler- 
jordshydrat i små portioner till dess att vätskans 
sura reaction upphört, så är vätskan nästan en- 
dast vatten, och lemnar efter afdunstning blott 
ea hinna af det dubbla saltet, som qvarhåilit 
sig i upplösningen. Då både flusspatssyradt na- 
tron och ilusspatssyrad lerjord hvar för sig är 
