löslig i vatten, så bevisar detta att den fällda 
föreningen består af en sådan qvantifcet af hvar- 
dera saltet, att båda hålla lika mycket syra, 
emedan eljest ettdera af salterne skulle stanna i 
ölVerskott i vätskan. Blandar man till en upp- 
lösning af neutralt flusspatssyradtnatron en por- 
tion lerjordshydrat och digererar blandningen i 
tiippt kärl, så förändrar hydratet snart utseende, 
löper ihop i hälft genomskinliga klumpar och 
vätskan får en caustik och brännande smak; 
sker försöket i öppet kärl, så drager den till sig 
kolsyra. Lerjorden sönderdelar således hälften 
af det flusspatrsyrade saltet, för att förena sig 
med den andra hälften till det olösliga dubbel- 
saltet. Detta blir efter torkning, hvitt och pul- 
ver form igt, samt förlorar aldeles det gelatinö- 
sa utseendet. För att öfvertyga mig att chryo- 
lithen verkligen är samma förening, undersökte 
jag dess sammansättning. Den gaf i bränning 
intet chemiskt bundet vatten, och icke kiselhalr 
tig flusspatssyra. loo d. deraf öfvergutne med 
I concentrerad svafvelsyra, digererades sä länge 
någon flusspatsyra utvecklades, h varefter det 
mesta af svafvelsyran afrÖktes. Massan upplö*- 
I stes i vatten och fiil Ides med caustik ammoniak, 
som gaf 24.4 cl* lerjord. Vätskan afröktes och 
det svafvelsyrade natronet befriades, genom för- 
j sigtig bränning, från svafvelsyrad ammoniak, 
samt från öfverskott af syra, livarefter återstod 
j loi d. smält svafvelsyradt natron, svarande 
j €mot 44*25 d. natron. Det återstår således för 
j flusspatssyra och förlust 3i.35 d. Detta öf- 
j verensstämmer med sammansättnings -formeln 
! Na F 4- 3 Äl* F^, hvari båda baserna uppta- 
ga lika mycket syre och flusspatssyra. 
