3i6 
Samma förening uppkommer äfven då kall^ 
saltet behandlas med lerjord; men den sjnes 
icke bero af lika kraftiga frändskaper, emedan 
en utspädd kall upplösning af surt Husspatssy- 
radt kali löser hydratet utan att grumlas, sma-l 
kar af lerjordssaltet och om så mycket hydratl 
tillsattes, att syran dermed öfv^ermättas, sa fårj 
man en stor del af det neutrala flusspatssyrade 
kalit qvar i vätskan, hvilket då efter sihiingl 
och afdunstning återstår; men om de kokas el- 
ler vätskan afdunstas tillsamman med hydratet 
så uppkommer det olösliga dubbelsaltet , vätskan 
blir alkalisk och slutligen, om hydratets mängd | 
var tillräcklig, återstår en lösning af lerjord el- 
ler af dubbelsaltet i caustikt kali, som efter si 1- 
ning fälles af salmiak. Det fällda dubhelsaltet 
är vått hälft genomskinligt, men blir hvitt och j 
pulverformigt efter torkning. Thenard och Gay- 
LussAc anföra att en upplösning af alun fälles 
af flusspatssyradt kali, detta är väl händelsen, i 
då alunupplösningen indrypes i kalisaltet, men j 
icke tvärtom; ty om kali-saltet slås i små por- j 
tioner till alunsolution behåller sig vätskan klar ! 
ända till dess att så mycket kali inkommit, som 
fordras fÖr att med lerjorden bilda det svårlö- 
sta dubbelfluatet. Näst före denna punkt upp- 
kommer en hastigt försvinnande fällning. Det \ 
fällda är icke flusspatssyrad lerjord, utan dub- I 
Lelsaltet, som vid alla mineralanalyser der ler- 1 
jord och flusspatssyra samfällt förekomma och 
der kali eller natron till mineralets sönderdel- I 
ning användes, fälles blandadt med lerjorden. 
Då denna sedan glödgas vid en mycket hög tem- i 
peratur, utjagas flusspatssyran af lerjorden ur sin | 
förening med kalit och man får det vid dylika 
analyser vanliga subliraatet af kiseljord med 
