.1 
'M litet lerjord kring degelils iock, uppkommit der- 
af , att syran vid sitt Lortgåencle medförer en 
fl hiiiterlialt af kiseljord ur lerjorden, jemte litet 
• af den sistnämda, livilka af vattnet, som af 
' hrännmaterialets väte bildas, afskiljas från flus- 
^ spatssjran och fällas kring degelns rand, på det 
i" 1 ställe der gasen utströmmar. 
. . Äfveu Flusspatssjrad ammoniak frambrin- 
5 gar en motsvarande förening, som fås då ler- 
• jordshjdrat digereras med flusspatssjrad ammo- 
' niak. Var saltet neutralt, så bortgår ammoni- 
i åken och man får slutligen en halfgenomskinlig, 
t kiseljord liknande massa, som är ett dubbelsalt 
' af flusspatssjran med ammoniak och lerjord. 
Silas vätskan så går den odecomponerade delen 
af saltet igenom, och då det olösta tvätta3 med 
rent vatten, grumlar sig det genomgångna. 
Denna förening är nemligen löslig till en viss 
grad i rent vatten, men olöslig i den vätska 
Il varur den fälldes. Genom långvarig tvättning 
kan den aldeles upplösas. Lösningen fäUes af 
ammoniak. Efter intorrknihg är den hvit och 
pidverformig, upphettad ger den fÖrst ammo- 
niak, sedan sur flusspatssjrad ammoniak och 
lemnar basisk flusspatssjrad lerjord. Dubbel- 
sakerna med kali och natron, sönderdelas icke 
af glödgning. De äro äfven som ammoniaksal- 
tet något lösliga i vatten, men vida mindre än 
detta och dubbelsaltet medkali är nästan olösligt, 
så att det utan förlust kan tvättas. Att Lithion 
med flusspatssjra och lerjord ger ett olösligt 
dubbelsalt, som i Ambljgonit finnes blandadt 
med ett djlikt basiskt, af phosphorsjra lerjord 
och lithion, är redan bekalit. 
Samma benägenhet till dubbelsalters bildan- 
de jttrar den flusspatssjrade lerjorden emot 
