enas med ännu andra baser, särdeks metalloxi- 
der, till egna dubbelsaUér. Jag har i detta hän- 
seende försökt dem med jern, koppar, nickel, 
kobolt, mangan och zinkoxiderna. Dessa dub- 
belsalter äio i allmänhet tröglösta i vatten och 
anskjuta i korniga kristaller, hvilka af de färga- 
de metalloxidernas salter äro så föga färgade 
att de stundom , sedda i ringa mängd , sjmns 
färglösa. Äfven med flusspatssyrad platinaoxid 
förena sig de flusspatssjrade alkalierna till dub- 
belsa Iter af en .mörkare färg än det enkla pla- 
tinasaltets. De änskjuta trögt, först sedan lös- 
ijingen är starkt concen trerad, gifva mörkbruna 
kristaller och lösas icke i spiritus. Flusspatssy-; 
rad uranoxid ger med största begäilighét dub- 
belsalter med andra fluater* De äro merendelsl 
lösliga. De med flusspatssyrade alkalier anskjuta? 
i kristaller af en gul ftirg. Äfvenså ger flus- 
spatssyrad antimonoxid dubbelsalter, tröglösta-^ 
re än de med uranoxiden, men likväl lösliga i 
vatten och kristalliserande. Dessa serier af dub- 
belsalter hai* jag ej vidare fullföljt, än som var 
iiödigt för att öf ver ty ga mig om deras tillvarel- 
se och jag skal, för att ej trötta Läsarei) med 
ändlösa detaljer, icke omtala något af dessa in 
specie. De olikheter , som på några ställen träf- 
fas emellan de beskrifningar jag gifvit af åtskil- 
liga flusspatssyrade salter och dem man finner 
i Thenards och GAyLussAc's förträffliga arbete 
öfver denna syra, härröra fÖr det mesta deri- 
från att desse chemister betjent sig af dubbel 
decomposition till några fluaters frambringande, 
livar vid de erhållit ett - dubbelsalt i stället för 
det enkla saltets 
