32 a 
II. Fhisspatssfrans föreningar med syror 
eller cl ectr onegativ a oxider^ 
Flusspatssyran har den framfor andra sy- 
ror utmärkta egenskapen att med de svagare 
syrorna förena sig på ett sådant sätt att den 
svaga syran är basis mot flusspatssyran, och 
detta fluat förenas sedan med de electropositiva 
oxidernas fluater till ett dubbelsalt. Dessa för- 
eningar af flusspatssyra med electronegativa 
oxider öfverenskomma vidare deri, att deras 
jemnt mättade förening sönderdelas partielt af 
vatten, och en sur upplösning bildas, under det 
att den negativa oxiden ensam, eller med en 
ringare qvantitet flusspatssyra, afski I jes om den 
är olöslig. Dervid förenar sig en portion vat« 
ten med syran, och man erhåller egentligen ett 
dubbeltsalt, hvari vatten är den ena basen, som 
sedan kan ersättas af alla andra starkare baser, 
hvilka i dess ställe förena sig med flusspatsy- 
ran, och inträda i dubbelsaltet. Vid alla till- 
fällen då ett neutralt flu^spatssyradt salt af vat- 
ten sönderdelas och ett surare salt löses i vat- 
ten, sä utmärker detta det surare saltets benä- 
genhet att bilda dubbelsalt genom vattnets ut- 
byte mot andra baser. Kanske kan detta sägas 
äfven om andra syrors neutrala salter, dä de 
{)å lika sätt af vatten sönderdelas. Men det gäl- 
er ej om antimon- ock vismutsalter, ur hvilka 
oxiden nästan aldeles utfälles af ratten. Vi 
liafva länge känt kiseljordens förening med flus- 
spatssyran och vetat att denna med kali och ba- 
rytjord ger egna caracteriserade föreningar^ vi 
liafva af Thénards och GayLussacs arbete lärt 
känna flusspatssyran > men arten af dessa före- 
ningar 
