33 1 
hvarefter föga af vätskan återstod. Det fällda 
utlvättades väl med vatten, upplöstes i salpeter- 
syra, afrÖktes till torrhet, löstes åter i vatten 
Hied litet salpetersyra, h var vid kiseljord åter- 
stod, som efter glÖdgning vägde 3 1.6 d. 
c. Den alkaliska silade vätskan afröktes, 
hvarunder flusspatssjradt natron ansköt, och då 
endast en ringa qvantitet af vätska återstod, 
mättades det deri befintliga kolsyrade natron med 
ättiksyra, hvarpå alkohol tillsattes, och det olö- 
sta saltet tvättades väl med alkohol, torrkades 
och glödgades. Dervid erhölls 1 34 d. flusspats-* 
syradt natron. Vi hafva förut sett att saltet 
innehåller 32.844 natron , svarande emot 44-^ 
d. neutralt flusspatssyradt natron, men 44'^ X 
3 == 1 32.6, således finner man häraf att basen 
Tarit förenad med 3 gånger så mycket flusspats- 
syra, som fordrats för att jemnt neutralisera den. 
Jemföra vi kiseljordens qvantitet med natronets, 
så finna vi att kiseljordens syre är nära dub- 
belt natronets, men dertill fordrades att kisel- 
jordén skulle hafva utgjort 33.3 1 i stället för 
3 1.6. Vi skola längre ned finna att detta här- 
rörer dels deraf att kiseljordens atomvigt är rin- 
gare än vi antagit den, och till någon del äfveu 
deraf att det är aldeles omöjligt att fullkomligt 
flfskilja kiseljorden, hvarföre också det erhållna 
flusspatssyrade natronets vigt utfallit litet fÖr 
hög. 
a) 100 Jlusspatssyrad kisel-harytj upp- 
hettade till förjagande af all fugtighet, utsattes, 
i en destillations-apparat af platina, för en hö- 
gre temperatur, hvarvid kiselhaltig flusspatssy- 
regas utvecklades. Försöket omgjordes i en de- 
stillations-apparat af glas, hvarvid erhölls ett 
ringa spår af det förr omtalade sublimatet, som 
