333 
en lita vigt tlyoxkl, hvarefter massan upphet* 
tades i destillations-apparat. Redan vid en tem- 
paratur som icke gick till glödgning, samman- 
Lakade massan ocli flöt slutligen, under det rent 
vatten utvecklades. Retorten hade der vid förlo- 
rat 16.25 d. i vigt, af bortgånget vatten, hvars 
syre är 14.4^ och kalk jordens syre är 7. 4* 
Beräknas nu sammansättningen efter dessa tal , 
så finner man att kalksaltet är sammansatt ef- 
ter lika formel med de föregående, men att det 
innehåller en quantitet kristall vatten, hvars syre 
är n gånger kalkjordens. 
Denna sammansättning förklarar ett ganska 
paradoxt phenomen, som likväl i och för sig sjelffc 
är ganska naturligt. Upplöses surt flusspatssy- 
radt natron eller kali i vatten och digereras 
med kiseljord, tillräckligt att mätta den fria sy- 
ran , så försvinner den sura reactioii aldeles och 
vätskan reagerar alkaliskt. Det är likväl icke 
kiseljorden som frambringar denna reaction , utan 
förklaringen häraf är, attden öfverkjutande syran 
i saitet räcker jemt att bilda flusspatsyradt kisel- 
kali eller natron med hälften af det närvarande 
flusspatssyrade saltet, och fäller sig ur vätskan, 
hvarvid den andra hälften, förvandlad till neu- 
tralt sait, frambringar den alkaliska reaction som 
tilhör dessa salter. Zeise har redan fÖrut gjort 
samma ikattagelse for boraxsyran. 
Fhisspatssj^rans dubbelsalter af kiseljord med 
andra baser, utmärka sig med en syrlig bitter 
smak, så lik den af Gremor-Tartari , att de ej 
kunna derifrån på smaken åtskiljas, om icke ba- 
sen tillika ger saltet någon egen smak. De rod- 
na alla lakmuspapperet. De flesta äro lösliga i 
vatten. De af kali, natron , lithion, baryt, kalk 
och ytterjord äro de enda svårlösta jag funnit 
