335 
qvantiteter hvari de förenas. Åtskilliga af des- 
sa salters upplösningar blandade med en ringare 
qvantitet alkali än som fordras för att mätta all 
flusspatssyran, fälla egna Lasiska föreningar; jag 
är osäker om dessa äro blandningar afkiseljord 
med basiskt flusspatsyradt salt, eller om de äro 
verkeliga fluosilicater, d. ä. dubbla salter af en 
enda basis delad emellan flusspatssyran och ki- 
seljorden såsom syror. Jag får längre fram till- 
fälle att återkomma till detta ämne. 
Jag har i allmänhet beredt dessa salter 
på det sätt, att basen, i form af carbonat eller 
hydrat, blifvit upplöst i den liqvida kiselhaltiga 
flusspatssyran till nära mattning och lösningen 
sedan afdunstad på flata skålar af platina och 
vid en viss concentrering lemnad att i 
a 20° långsamt anskjuta i kristaller. Då jag följt 
någon annan beredningsmethod, skall jag sär» 
ikiit angifva den. Vid dessa försök händer of- 
ta att, sedan solution blifvit afdunstad till en 
viss grad , gelatinerar massan. Detta är en följd 
af den kiseljord som genom tvättning upplöses, 
I då man icke vill förlora allt fÖr mycket af sy- 
ran i den på fdtrum stadnade gelatinÖsa jorden, 
och af h vilken den skillnad uppkommit i ana- 
lysens resultat, att den olösta kisel jorden utgjort 
I ej fullt I i stället för | af det hela som den 
' borde vai a. Då detta inträffar har jag tillsatt en 
droppa eller par af ren flusspcrLSS3^ra, som upp- 
I löser jorden och vid afdunstning förflyger der- 
med. — > Ett öfverskott af flusspatssyra sönder- 
delar icke dessa dubbelsalter, utan vid afdunst- 
j ning förflyger den rena syran och lemnar dub- 
besaltet ofÖrändradl. — 
Om dessa dubbelsalter Öfvergutas medsvaf- 
Yelsyra så sönderdelas större delen genast, gas- 
