338 
Saltet sönderdelas, men kiseljorden qvarliålles 
i lösningen till dess vätskan kallnar , då den 
gelatinerar. Gay-Lussac och Thénard omtala ett 
basiskt salt af kiseljord, kali och finsspatssyra , 
som skulle fås genom det föregåendes behand- 
ling med caustikt kali. Jag har icke funnit det 
så. Behandlar man det sura saltet med mindre 
alkali än som fordras till dess sönderdelning, el- 
ler låter man ej verkan fortsättas tills den slutat, 
så får man en blandning af kiseljord med ode- 
componeradt salt, men detta sistnämnda kan så 
fullt utvättas att svafvelsyra icke gÖr minsta gas- 
utvekling då återstoden dermed upphettas. 
Flusspatssjradt kisel-natron liknar det fö- 
regående till utseende så fullkomligt, att jag, 
med förutsättande att detta salt icke existerade, 
i början af mina försök begynte tro att ett ka- 
lifritt natron ej kunde erhållas, till dess jag ef- 
ter flera försökta methoder att bereda natron af 
materialier, hvari andra reagentia intet spår af 
kali kunde upptäckn, äntligen föranleddes att 
undersöka det svårlösta saltet, som den liqvida 
kiselhaltiga flusspatssyran fällde, då den mätta- 
des med det så renade natronet, h varvid jag 
med svafvelsyra deraf erhöll glauherssalt. Det- 
ta salt är likväl tyngre och hildar större korn , 
så att det sjunker lättare till bottnen; det spe- 
lar ej med regnbågens färger, åtminstone har 
det ej i mina föisök inträffat; men det blir ge- 
latinöst på filtrum och faller i torkning till ett 
fint mjöl. Det är vida lättlöstare i vatten än 
kalisaltet, och lÖsligare i kokhett än i kallt vat- 
ten. Öfverskott af syra ökar ej dess löslighet. 
Afdiuistas en mättad lösning vid lindrig värme, 
så anskjuter saltet derunder i små glänsande kri- 
stciller, som under microskopet visa sig vara 
