21 
hvitaktiga. Svaiiseu likaså starkt hårig som på 
de gamla. 
Yttre skapuaden liknar något den af A. ar- 
valis, eller ännu mera af Fjäll-lemmeln. Hufvu- 
det är nästan så platt och kroppen liksu tjock 
som dennas, men nosen spetsigare än hos båda. 
Till andra enskilta delar öfverensstämmer den 
närmast med A. glareolus (se längre fram vid be- 
skrifningen af cranium och tänder). Öronen äro 
likså stora som hos glareolus, och af lika form. 
Fötterne och svansen äro liksom hos Lemmeln, 
mera täthårige än på öfrige Arvicolae, och nageln 
på främre tum-rudimentet är större än på dessa 
sednare; men de öfriga framklorna iivo ej större 
än på bakfötterna, samt i proportion ej större än 
på A. arvalis. Af Pallas^s ypperliga beskrifning 
inhämta vi, att magen är likså starkt delad som 
hos A. arvalis, eller kanhända ännu mera, samt 
att spenarne äro blott 4, belägne på abdomen, 
parvis tillhopa ("ubera 2 bipapillaria")» 
Inom Skandinavien lärer denna art hiltiils 
blott vara funnen af L^stadius i Torneå Lapp- 
mark, hvarest den af Finnarne kallas liuskia 
hiiri (rÖd mus). Vidare är den af v. Wrigiit 
funnen vid Kuopio i Finland. Den träffas utan 
tvifvel i norra Ryssland, ty i hela Siberien är 
den enligt Pallas allmän, men i sÖdra Ryssland 
och mellersta delen af Europa är den ej funnen. 
Om dess lefnadssätt i vår nord hafva inga un- 
derrättelser erhållits, men enligt Pallas skall 
den lefva kringstrykande, utan att samla förråd 
och, efter hvad det synes, utan att gräfva gån- 
gar i jorden, samt vara i hög grad allätande, så 
att den, utom korn och rötter, förtärer kött, 
fisk o. d. 
