32 
foglar, skilde från de ställen, hvarest de vanli- 
gen finnas. — År 1838 fanns Frin gilla domestica 
ej nordligare utmed Muonio och Torneå elf än 
vid Matarängi (66^'^ N. L.), men andra år skall 
den träffas vid 67" 40' lat. (enl. v. Wright Jäg. Förb. 
tidskr. 1832). Fr. montana fanns nämde år ej 
en gång vid Matarängi, och säkert ej nordligare; 
men vissa år skall den finnas ända upp till Ma- 
uno, straxt norr om Enontekis, vid 68|" Lat. 
Båda arterna kallas i dessa trakter korntjufvar, 
och äro ganska väl bekanta för invånarne, på 
h vilkas kornb röd a de " öra hetvdli" skada. Sedan 
de en gång infunnit sig, sades de fortplanta sig 
der och qvarldifva, tills de efter ett eller flera 
års förlopp återförsvinna; troligtvis omkomma de 
af köld och svält under vintern. 1 detta fall 
tyckes orsaken till flyttningen vara en drift hos 
fogeln sjelf, att utvandra och sprida sig utom grän- 
serna af sitt egentliga onnåde. Möjligtvis kan 
man på samma sätt anse förekouimandet af Al- 
cedo Ispida i Skåne och i norra (hden af Tvsk- 
land. Men \ id andra tillfällen, då foglar träffas 
utom sina vanliga gränser, synes det som or- 
saken vore helt annan. Oftast torde enskilta 
individer, eller hela flockar, under flyttningsti- 
den blifva af yttre orsaker (storm? ovanlig vä- 
derlek? rodbglar?) drifne från sin kosa, och det 
ser ut som de, då de en gång konnnit till en 
trakt hvarest de ej mera tinna sig hemmastadde, 
alldeles förlorade inflytelsen af (le band, hvilka 
vanligen hålla dem inom gränserna af artens 
hemland, så att de irra omkring ulan att qvar- 
sladna inom någon viss trakt under fortplantnings- 
tiden och förvilla sig allt längre bort, tills de 
kanhända slutligen omkomma på orter, som äro 
vida ailägsnc från deras ursprungliga hem. Såsom 
ex- 
