35 
små formskiliiacler, t. ex. pannans och hjessans 
olika höjd, någon liten skillnad i kroppsstorleken, 
vingarnes och tarsernes längd, näbbens storlek m. 
m. — En del af dessa äro väl rent individuella; 
men man behöfver ej länge sysselsätta sig- med 
undersökningen deraf, förr än man finner dylika 
små formskilnader vara temligen konstanta emel- 
lan individer från olika trakter. Det är i sjn- 
nerhet bland vattenfoglarne som dessa skillnader 
ofta träffas. 
Att för hvarje sådan obetydlig olikhet, utan 
vidare grunder, antaga artskillnad, är att in ex- 
tenso gå in på den åsigt som Brehm yrkat, och 
ifall den med konseqvens och behörig undersök- 
ning genomföres, så sker det, vi upprepa detta, 
till sann vetenskaplig nytta. Jag anser dock ej 
denna rigtning för undersökningen vara den önsk- 
värdaste, emedan man derigenom mångdubblar 
antalet af arter ocli artnamn, ocli dermed enskilt- 
heterna i vetenskapen. Utan tvifvel måste man 
anse en mängd små, men konstanta formskillna- 
der hafva ett fysiologiskt värde, af ungefär lika 
rang med de nyssnämda klimatiska färgvariete- 
terne. Det är bekant, att bland djuren sker par- 
ningen ofta, kanske oftast, mellan syskon, eller 
dem som finnas närmast tillhopa i samma flock 
eller trakt. Det är alltså högst sannolikt, att in- 
dividuella formförhållanden inom en slägt kunna, 
under flera genera tionar , ej blott bibehållas och 
bli konstanta, utan till och med vidare utvecklas 
genom andra yttre inflytelser än klimatet, t. ex. 
genom födan på en viss ort, och att således en 
hel series af konstanta varieteter finnas inom 
gränserna för hvarje art, eller med andra ord: 
iiafva samma ursprung. I alla händelser anse vi 
hypotesen: att fiirg och formvarieteterne äro re- 
