5i 
Då det sedan blifvit upplyst, att vid Luleå fia- 
nas endast Guläi lor af nordiska racen , skulle man 
af denna uppgift kunna sluta, att den kommer 
tidigare öfver Finland än öfver Norrige. 
Temminck (Manuel 3 p. 181; och 4 p. 183 
och 622), Keyserling och Blasius ra. fl. nyare 
författare, anse med Gloger de svarthufvade ra- 
cerne för blotta färgvarieteter af M. flava, och 
jag anser detta vara något som ej kan betviflas. 
Men huru dessa samma författare kunna med 
GouLD etc. uppställa den engelska varieteten så- 
som skild art, blir mig ej tydligt; åtminstone kan 
jag ej upptäcka någon annan olikhet än hufvu- 
dets färg, som, hos den engelska, om sommaren 
förbiifver nästan sådan som om vintern, hvar- 
€mot den hos de öfrige mer eller mindre förän- 
dras. Denna utgör således blott ena ytterlighe- 
ten af klimatiska varieteter Möjligtvis torde 
detta åtskiljande grunda sig på Pallas's beskrif- 
ning af ''M. campestris' (Zoogr. 1 p. 504) från de 
sydliga steppländerne i Siberien och Ryssland, 
hvars lefnadssätt beskrifves såsom högst olika med 
Gulärlans, och som anses synonym med den en- 
gelska varieteten. Jag känner ej M. campestris, 
men torde böra nämna, att Pallas i sin beskrif- 
ning anför åtskilligt, som ej passar på den en- 
gelska, eller någon af de mig bekanta varieteter- 
na, nemligen: "tibialia integra" (dermed menar 
P. alltid tarsens framsida); "Remiges 11 — 15 emar- 
ginatae." Orden: "rem. antepenultima producta, 
subacuta" skulle kunna tydas på M. flava. De få 
angifne dimensionerne öfverensstämma fullkomligt 
med den: en bakklo af "5 lineer" (10 mil lim.) är 
Jemf. noten å föreg. sida. 
