74 
Natroiiet och saltenia atdrogos färglösa med 
vatten och den olösta oxiden vägde glödgad 
0.104 gr. 
Den gejiorngångna alkaliska vätskan blanda- 
des med en liten qvantitet vätesvafladt svafvel- 
ammoniiim, för att erfara om någon återstod af 
nickel kunde finnas deri. Blandnins^ens oula färe^ 
begvnte om en stund draga åt brunaktigt. Den 
afdunstades i vattenbad till torrhet, h varefter den 
vid återupplösning i vatten lemnade en ringa 
återstod af svafvelmetall, som, efter tvättning, 
löstes i kungsvatten, fälldes derur med kalihy- 
drat och lemnade 0.00375 s^r. "lödoad nickel- 
oxid, hvari for biåsrör ett ringa spår af kobolt- 
oxid gaf sig tillkänna. 
Yid andra försök på nickeloxid, utdragen ur 
denna malm, hade jag funnit, att, då den med 
kolsyradt na tron reducerades på kol för blåsrör, 
kunde ett svagt, dock tydligt spår af zinkrök er- 
hållas på kolet. Detta föranledde mig till en 
kedja af försök öfver nickcloxidens och zinkoxi- 
dens qvantitativa åtskiljande, hvarvid det bästa, 
som jag hxkades Unna, var att med kol reducera 
den blandade oxiden vid en så hög temperatur, 
att zinken af hettan förjagas. De omständigheter, 
som dervid äro att iakttaga, skola längre ned 
särskilt anloras. 
Till ett sådant prof användes de med kol- 
syradt natron afskilda 0.104- gr. oxid, hvilka lik- 
väl, efter undergåendet af detta prof, erhöllos till 
vigt så nära fullkomligt åter, att zinkhallen icke 
kan anses för mer än ett ovägbart spår. 
Deima oxid löstes derefler i sidpetersvra och 
afdunstades i vattenbad till torrhet, h varefter åter- 
stoden behandlades med kaustik ammoniak, som 
icke lösle en ringa hvit återstod, h vilken umler 
