80 
Jag föreställde mig nu, att ora nickeloxideii 
blefve förvandlad till superoxid, så skulle kalit 
fullkomligt utdraga zinkoxiden. Jag upplöste der- 
före oxiderna i saltsyra, utfällde med kaustikt 
kali i öfverskott och mättade den alkaliska vät- 
skan med chlorgas, h varefter kalihydrat i öfver- 
skott tillsattes. Deraf uppkom en sotsvart fäll- 
ning, hvaraf redan förut en portion bildat sig 
på kärlets botten. Denna uttvättades väl, behöll 
sig svart i glödgning och vägde jemt så mycket 
mer än båda de använda oxiderna , som fordra- 
des att förvandla den deri befintliga nickeloxiden 
till superoxid. Den var således en förening af 
nickelsuperoxid med zinkoxid, på h vilken kalit 
icke inverkar sönderdelande. 
Derefter försökte jag att förvandla de båda 
oxiderna till vinsyrade dubbelsalter med kali, 
tillsatte kalihj^drat i öfverskott och inställde en 
stång af distillerad zink. Denne begynte utveckla 
vätgas och ftdla metalliska kåfvor af nickel. Då 
efter ett par dagar vätskans gröna färg obetyd- 
ligt aftagit, tillsattes mer kalihydrat, hvaraf vät- 
gasLitvecklingen blef raskare, men nickelfällnin- 
gen tilltog obetydligt. Då blandningen stiilldes i 
värme uttbllo de upplösta nietallsalterna till större 
delen, men upplöste sig sedan åler i köld, utan 
att det likväl Ivckades alt utfälla mer än en 
ringa del af nickelliallen. 
Pkrsoz har uppgifvit, atl man kan skilja nic- 
keloxid IVåii manganoxidul, om deras lösning i 
saltsyra digereras med qvicksilfveroxid , som ut- 
faller den förra, men icke den sednare. Jag an- 
såg troligt att detta kunde med fördel användas 
äfven för zinkoxid; men de fälldes båda. Då de 
med öfverskjutande qvicksilfveroxid blandade, väl 
uttvätlade oviderna glödgades i ett i en.i ändan 
tillblåst, 
