82 
Derefter upplöstes nickeloxiden, alltid i samma 
degel, i salpetersyra, lösningen afröktes och sal- 
tet utglödgades. Jag hade då den tillfredsställel- 
sen, att finna den använda nickeloxidens vigt 
åter och att nickeloxiden för MåsrÖret icke gaf 
något spår af zinkrök. 
Detta är således ett användbart sätt, att qvan- 
titativt åtskilja de båda oxiderna. JNär den blan- 
dade oxidens vigt, före försöket, är känd, så ut- 
visar den återstående nickeloxidens vigt, huru 
mycket zinkoxid som blifvit reducerad och for- 
flygtigad. Men denna metod fordrar sina forsig- 
tighetsmått. 
l:o Måste hettan vara stark och uthållen, 
så att zinken hinner att förflj-gtigas, och kolqvan- 
titeten större än som behöfves för oxidernas re- 
duktion, för att bilda kolbunden nickel, h vari- 
genom frändskapen till zinken försvagas och den- 
ne låter lättare förflygtiga sig, än ur den rena 
metall-legeringen. Sockret jnåste derjemte vara 
kalkfritt och förbrinna utan åtei\stod. 
2:o Får oxiden icke qvarhålla något spår 
af alkali, livartill den är ganska benägen. Detta 
måste efter glödgning utkokas, h varefter oxiden 
åter glödgas och väges. Försunmias detta, så har 
man, utom felet i qvantitetcn, äfven den olä- 
genheten att alkalit angriper degeln. Talk jorden, 
som n^^ttjas till badet i den Hessiska degeln, 
måste på samma sätt, efter fcnutgången glödgning, 
ulkokas från vidliängde alkali, tvättas och åter 
glödgas. 
'^:o Bör man ej blindt antaga, att hvad 
nickeloxi(hMi fiirlorat är zinkoxid. Man måste i 
förhand \cta att der fnmes zinkoxid, oxiden får 
ej innehålla ett basiskt sah, t. ex. af fosforsyra 
