86 
som brukade redskaper af koppar, förmodligen 
varit mycket långvarigare än den, som sedan för- 
lupit intill närvarande tid, så följer deraf, att, 
biand de nn anträffade stenredskaper, åtskilliga 
kunna yara af en utomordentligt hög ålder, helst 
i alla tider desse redskaper kunnat af ägarne så 
förloras, att de först i en sen eftertid händelsevis 
återfinnas. 
Professor Kn.ssoN har anmärkt förhållanden, 
som, i hans tanke, antyda att dylika redskaper 
blifvit af urskandinaverna åter upphittade, samt 
att de då stundom varit i ytan förändrade, un- 
gefär på lika sätt som ytan af flintbollarne i 
kritan, och sedan blifvit omslagne till nja. be- 
hof, men hvarvid märken, efter förut slagne men 
vittrade ytor qvarstadnat, vittnande då om en 
så mycket högre ålder, som flintknifvar i all- 
mänhet, på de omkring 2000 år, som utgör den 
minsta tid de \arit nedbäddade i jorden, icke 
visa ringaste tecken till en förändrinq af denna 
art. Såsom historiskt-antiqvarisk skulle denna för- 
skigsraening hafva för sig en stor sannolikhet, 
om den icke från en kemisk och mineralogi isk 
sjaipunkt möttes af svårigheter. Flintans natur 
är nemligen af den beskaffenhet, att den, under 
vanliga, i jordens sköte inträffande förhållanden, 
bör vara alldeles oföränderlig. 
Professor Nn.ssoN har emedlertid lyckats, att 
finna ett i ytan alldeles förvittradt blad af en 
flintknif, som han vänskapsfullt öfverlcmnat till 
min undersök nins:, i afsiijt att få den anförda 
förslagsmeningcns större eller mindre sannolikhet 
utredd. 
Detta knifsblad var vid skaftet aOjrutet, äf- 
ven spetsen synes hafva varit afl)ruten, men u 
öfrigt var bladets hela form fullkomligt väl be-l 
