87 
hållen, ehuru hela dess yta var förvillrad till en 
hvit, jordlik, vid bladet starkt fastsittande skorpa. 
Vid ett försök att alslå en bit, för att fi friskt 
brott derpå, sprang bladet på 3 stallen tvärt af, 
och visade en flinta af ljusgrå färg, icke genoni- 
skinande, såsom flinta vanligen är. Kantenia, 
der den var vittrad, hade alldeles förlorat för- 
mågan att elda mot stål. Tvärbrottet visade, in- 
nanför den jordfor miga omgifiringen, ett hvitt 
band rund t ikring omkretsen, noga följande den- 
nes ojemnhetir, och på den ena sidan af 0.4 
decimallinies bredd, samt på den andra, som 
I förmodligen legat nedåt, omkring 0.3 d. 1. bredt. 
Detta band, som utmärker en från ytan inåt fort- 
' gående förändring i flintans massa, var h vitast 
och lösast näst under jordskorpan, med h vilken 
, det sammanhängde, utan bestämd afskäringslinie, 
och blef inåt mindre hvitt och hårdare. Det har 
fina parallela ränder, som troget följa ojemnhe- 
terna i bladets konturer. Tvärbrottet visar der- 
jemte midtuti en kärna af ljusare färg, som här- 
mar, men icke noga följer den yttre omkretsen, 
och som icke är lika så ljus som bandet i kan- 
ten. Dessutom träffas, här och der på tvärbrot- 
tet, ljusare runda fläckar, med en möik prick 
inuti medelpunkten. Desse fläckar ömsom ingripa 
i bandet eller kärnan, och äro ömsom fristående. 
Det jordfonniga öfverdraget afskafdes med 
en hård knif. Det erhållna pulvret utgjorde i 
vigt 0.258 af en gramm. Genom torkning vid 
+100° reducerades det till 0.255 och genom giödg- 
ning, hvarvid det gaf en tydlig lukt af torfrök, 
till 0.2525 gr. Dcsse upplöstes i fluorvätesyra 
med lätthet och lemnade, efter syrans afrökning 
och lindrig giödgning en återstod, som vägde 
0.005 gr. Fluorkiselsyran utdrefs med svafvel- 
