89 
hamn i Skåne. Dess färg var, i friskt brott, 
mörk lik deii af röktopas, i skifva af ^ linies 
tjocklek var den genomskinande, med en drag- 
ning i gråbrunt. Den var, likasom flintknifv en , 
utomkring oragifven af en hvit jordforinig, starkt 
vidhäftande skorpa, so?ti bestod af kolsyrad kalk 
(krita) och kiselmjöL Öfverdraget hade 0.1 af en 
decim. linies tjocklek. Innanför detta öfverdrag 
syntes intet sådant ljusare band, utmärkande en 
fortsatt förändring af flintan utifrån inåt, såsom 
på den vittrade fiintknifven, utan afskiljningen 
var skarp och flintan der af fullkomligt lika be- 
skaffenliet, som midt uti. Här och der hade lik- 
väl tvärbrottet äfven af denna flinta, ehuru myc- 
ket sparsamt, hvita runda fläckar, likasom fiint- 
knifven. 
Denna jliuta gaf i glödgning icke lukt af 
torfrök, men den blef ej rätt hvit, utan drog i 
grått. 2.565 deraf löstes i fluorvätesyra. Under 
syrans afdunstning betäckte sig degel n kring vät- 
skans kant af ett svart, fernisslikt öfverdrag. Mot 
slutet af afdunstningen tillsattes ett par droppar 
distillerad svafvelsyra, hvars öfverskott slutligen 
afröktes öfver spirituslampa, utan att glödga åter- 
stoden. Sedan massan blifvit upplöst i saltsyra, 
återstod på degelns insida den svarta fernisslika 
massan, som vid degelns upphettande till glödg- 
ning förgiiramade och lemnade metallens yta blank. ^ 
Det var således kol, härrörande från något orga-> 
niskt, troligen huminartadt ämne, hvaraf flintan 
hade sin mörkare färg. 
Lösningen i saltsyra gaf en ljusgul flillning 
med kaustik ammoniak, som glödgad vägde ().()()2 
gr. och utgjordes ungefär till hälften af jernoxid 
och till hälften af i kalihydrat löslig lerjord. 
