107 
För att närmare utreda förhållandet härutin- 
nan,harjag, på Hr L. F. Svanbergs anmodan och 
på lians Laboratorium, företagit en undersökning 
af trenne dithörande mineralier, nemligen dichro- 
iterna ifrån Orrijerfvi i Finland, ifrån Finspång 
i Östergöthland samt ifrån Brunhult i Tunabergs 
socken i Södermanland. Analysen verkställdes på 
sådant sätt, att det vid 80'' öfver svafvelsjra 
torkade och finslammade mineralpulvret glödga- 
des i 15 minuter vid full h vitglödgningshetta, 
hvarvid vigtsförlusten angaf vattenhalten. Det 
glödgade pulvret brändes med en blandning af 
en atom KG och en atom Na G; den brända 
massan löstes i svag saltsyra, kiselsyran utgelati- 
nerades medelst afdunstning och pröfvades genom 
upplösning i kolsyradt natron på dess renhet, 
hvarvid, om något blef olöst, det antogs såsojn 
varande osönderdeladt mineral, emedan, då dess 
vigtsqvantitet alltid var ringa, bestämmandet af 
dess beståndsdelar alltid inneburit en större osä- 
kerhet, än livad som genom detta antagande kun- 
de vara händelsen. Lösningen efter kiselsyrans 
affiltrerande fälldes med kolsyrad ammoniak i 
köld, fällningen upplöstes efter tvättning ånyo i 
saltsyra och fälldes med samma fällningsmedel. 
Fällningen vägdes tillsammans med den fällning, 
h vilken uppkom med kaustik ammoniak, sedan 
den kolsyra de ammoniaken i lindrig värme blif- 
vit fördrifven, och h vilken sednare fällning väl 
alltid var ganska ringa, men dock alltid någon, 
till följe af lerjordens och jernoxidens alltid märk- 
bara lösning i kolsyrad ammoniak. Deii vägda 
fällningen upplöstes i saltsyra, hvarvid den olösta 
kiselsyran bestämdes till vigten, och till saltsy- 
relösnijigen sattes kaustikt kali i stort öfverskott, 
samt kokades dermed i flera timmar till lerjor- 
