154 
ver, ehuruväl det stundom äfven lyckas att få 
stycken, med h vilket detla ej är händelsen. Or- 
saken till att större delen af den hithörande sköl- 
arten så lätt sönderfaller vid torkningen tyckes 
härröra deraf, att mineralet så sällan förekommer 
såsom en sammanhängande och kompakt massa, 
utan till större delen förefinnes såsom fint in- 
sprängd t och fördelad t uti dess matrix. 
Mineralet, sådant det är efter torkning och 
tillhårdning i luften, har obetydlig liårdhet, som 
är lika med talkens eller något derunder, så att 
det med mycken lätthet låter skaf va sig med na- 
geln. I vatten sönderfaller det hastigt. Af salt- 
syra löses det i värme, och af svafvelsyia de- 
komponeras det äfven i köld, ehuruväl i sådant 
fall något långsamt, och har man vid dessa för- 
sök ej rena bi tyr af mineralet, så utvecklas små 
gasbubblor, hvilka utföras af kolsvra och här- 
röra deraf, att delar af bitteispat förekomma 
deruti inblandade ■'■'). Till färgen är mineralet dels 
färglöst, dels dragande i gult och röd t. Det är 
alldeles utan i^enom<^ånoar och förefaller fullkorn- 
ligen derbt. I brottet fö^a, men något glänsLUi- 
de, streket är glänsande. För känseln är del 
fett och halt; hänger icke vid tungan; svagt ge- 
nomskinande. 
För blåsriir gifver det i kolf ynuiigt vatten, 
och visar en ringa närvaro af bi tu men. För sig 
smälter mineralet i tunn splittra till en hvit, 
blåsig emalj; dock kan man härvid ej bekomma 
*) Härvid anser jag mig böra nnmna, att det mera säl- 
lan lyckas, att rena och ifVån bitterspat iria bi- 
tar iliån Svartvik, än ifrån Briisksvedi n , ehuruväl 
man har svårare att bekouima något af mineralet 
ifrån det sednare stället, då detta numera är en öde- 
lagd grufva. 
