160 
För blåsrör i kolf gifver det vatten ocli 
blifver färglöst. I tång breder det icke ut sig, 
men smälter i tunn splittra till en livit slagg, 
som dock ej låter smälta sig till kula. Löses af 
borax, och under lösningen utvecklas gasbubblor 
af den del af profvet, som ännu icke är löst. Af 
fosforsalt löses det långsamt; profvet tiUrundar 
sig i flussen och blifver mjölkhvitt. Med soda 
fås ett lättsmält glas, h vartill mycket soda kan 
tillsättas utan att smältbaiheten förminskas. Ko- 
boltsolution gifver ett mörkt blått glas. 
Detta mineral har föiut blifvit förvexladt 
med amphodelith; men skiljer sig derifrån ige- 
nom dess betydligt ringare hårdhet, h vilken hos 
amphodelithen är liggande emellan flusspaten 
och fältspaten, men hos ifråga vaiande mineral 
deremot är ringare än hos kalkspaten. Dess- 
utom är am})hodelilhen för blåsrÖr trögsmältare 
och låter väl med ytterst litet soda smälta sig 
lill glas; men detta glas blifver af mera soda 
osmältligt, då deiemot rositen låter smälla sig 
med soda, äfveu om sodan är i betydligt öfver- 
skott närvarande. M borax löses amphodelithen 
stilla, men lositen deremot utvecklar gasbnbbhn' 
under hela den tid som den af Hussen löses. Det 
lättaste sättet, att skilja dessa båda mineralier 
ifrån h varandra, består dock deruti, att rositen uti 
kolf afgifver vatten, hvilket med amphodeliten ej 
är händelsen. 
Den kemiska undersöknini;cn verkställdes på 
slannuadt pulver, som vid luftens vanliga tempe- 
ratur blifvit toikadt öfver svafvelsyra, ända lill- 
dess att det ej mera förlorade uti vigt. Det så 
torkade jndvret glödgades strängt, h varvid vigts- 
förlusen aiiiiaf vattenhalten, sedan förut blifvit 
under- 
