182 
gränsande bergen iiinias anlhoplivllit , pelioiu, 
cj^anit, ädel granat, tangspat kristalliserad i 
låga 4-sidiga taflor, äfvensom spår af graphit 
och jernspat. 
M ineralo^^isk be skri fn ing. 
Praseolitens narrui är härledt af TiQaoov och 
Xi&ogf i anseende till dess oftast lökgrona färg. 
Den förekommer dels derb, dels kristalliserad. 
Krislallerne tyckas tillhöra det prismatiska syste- 
met och äro väl m^sprungligen 4-sidiga prismer, 
men genom kombination med andra planer npp- 
komma flersidiga prismer, såsom 6, 8, l2-sidiga. 
Den ena af biaxlarne är oftast ravcket större än 
den andra: härigenom uppkomma platt-tryckta 
prisnter. Kanter och hörn träffas sällan skarpa, 
utan äro merendels afrundade liksom slutne, 
h varigenom kristallen, i synnerhet dä många af- 
stympniiigs-plancr uppträda , får, när den ses upp- 
ifrån,, ett o\alt utseende. Kristallernas storlek 
varierar från ett par linier tdl 1 tum eller nå- 
got deröfser i diameter, största längden går säl- 
lan öfvcr 1 tum. De sitta invuxna i qvarts, ära 
merendels utbildade i båda ändar och inuesluta 
ofta i sig tunna fjäll af chlorit, äfvensom små 
q vartskorn. 
Praseoliten har, som det tyckes, blott en 
genomgång, vinkelrät mot hufNudaxeln, och låter 
äfven liitt klyfva sig efter denna direktion. Brot- 
tet är llalskåh'gt sj)littrigt, brott^styckena olxvstämdt 
kantiga. Glansen matt, nästan ingen. Mild. vStre- 
ket hvitt grönaktigt. Hårdheten emellan kalk- 
Sjxilens och iluss-spatens. Egentl. vigteii =2,754. 
Färgen är grön, af flera nuancer, från ljusgrön 
till mörkgröji, som är den vanligaste, på kan- 
terna och i spliiln^r genomlysande. 
