188 
IL Esmarkit, 
Ej långt från Praseoliteiis fundort, d. v. s. 
60 å 80 alnar derifrån uti en på andra sidan 
om landsvägen gentemot liggande bergklint, fö- 
rekommer äfven ett annat kristalliseradt mineral, 
som, både till sitt utseende och sin inre sam- 
mansättning, dermed är väsendtligt olika, och för 
h vilket Herr Baron Berzelius föreslagit namnet 
Esmarkit, till hågkomst af den om Brewigstrak- 
tens mineral-geografi förtjente Pastor Esmark. 
Esmarkitens kristallform tyckes äfven vara 
prisma tisk ••'). Samma former, som hos praseoli- 
ten, uppträda äfven här. Kristallernas storlek 
varierar från några linier ända till nära 2 tum 
i diameter: längden går till \\ tum eller der- 
Öfver. Kristallytorna äro merendels ojemna och 
skrofliga, utan glans, och ofta öfverklädda med 
ett tunt lag af glimmerfjäll, som stundom är 
"vittradt gidt eller brunt. Kanter och hörn äro, 
likasom hos praseoliten, sällan fullt skarpa. Den 
förekommer blott kristalliserad: kristallerna sitta 
invuxna i qvarz, åtföljd af chlorit, och hafva säl- 
lan träffats utbildade i ändarne, utan merendels 
varit tvärt afskurne. Esmakiten har en tvdlis: 
genomgång, Aiiikelrät mot hufvudaxeln, och på 
denna genomgångsytan har den en svag perle- 
morghms; på brottytorna mellan fett- och glas- 
glans. Tvärbrottet är jemnt eller bladigt, längd- 
brottet ojemnt, dels mycket linkornigt, dels split- 
trigt. Ilårdlietcn på genomgångsytan mellan kalk- 
spatens och lliiss-spatcns; på brotty törne tyckes 
*) Herr Pi ofessor Heinjuch Rose , som nyligen besökt 
liiil vudstaden , har godljotsfulit medtagit till sin Bror 
kristaller af hade piaseoiit och Esmarkit, för att 
af honom till kristallforinen bestämmas. 
