236 
utsträckningen af de fyra mindre tårna , så skulle 
härtill visserligen icke liga mentum fundiforme 
Tara af nöden att härvid hiträda som retiuacu- 
lum, helst tårna sjelfva gifva vika vid deras tryck- 
ning emot den yta på h vilken man går. Betän- 
ker man deremot, att fötterne måste bära hela 
kroppen och ofta derjemte andra betydliga tyng- 
der, samt att härvid de särskilta stycken, hvaraf 
foten består, -pä det starkaste måste sammanhållas, 
så synes det vara utan allt tvifvel att i nämde 
fall den starkaste ansträngning i de till foten hö- 
rande muskler erfordras, och att det ifrågavaran- 
de bandet härvid som ett nödvändigt redskap 
måste funoera. Sammanhållandet af de ifrå2:a- 
varande delarne efter fotens läno:d-riktnins: fnem- 
ligen fi.^erandet af tarsus emot anticrus, af tarsi 
ben vid hvarandra, af metatarsus vid tarsus, af 
första phalangen för hvarje tå vid det motsva- 
rande metatarsalbenet, af phalangerne efter hvar- 
andra i hvarje tå) är ett nödvändigt vilkor för 
fotens förmåga, att i upplyftad ställning kunna 
bilda en tillräckligt stark häfstång för Ivftningen 
af kroppen. Härtill fordras åter, att musklerne 
få verka på alla sidor af foten och dess ben, att 
den pemensamma dragningen infaller i långd- 
axeln af de uppräknade benstyckena. Ltan en 
så afpassad, afvägande verksandiet vore delens 
mekanik och sta tik förfelad. Detta gäller ej blott 
för foten, utan jeiuväl för de lleste andre led- 
grupperne i kroppen. Det är äfven härigenom lätt 
förklaradt, h vårföre annars så obetydliga muskler, 
som M. M. extensor digitorum communis longus 
och j)croncTiis tertius, kunna med deras vinkelfor- 
miga läge mot sinus tarsi behöfva ett särskilt 
så beskaffadt retinaculum som det ifråga varan- 
