243 
destomiiidre tillsände han en yän ännu, den 18 
Mars innevarande år, en för Vetenskaps- Acade- 
mien ämnad afliandling att genomläsas. Han bi- 
behöll i det yttersta fidlkomlig redighet och var 
deruti olik de fleste ålderstigne, att han, med sä- 
ker uppfattning och klar blick, lefde i det när- 
varande och icke blott i fordna minnen. Det var 
en upplyftande syn att skåda den vördnadsvärde 
gubben med ännu så märkvärdig styrka." 
"Det är såsom vetenskapsman Gyllenhal skall 
gå till efterverlden; men ingen, som haft tillfälle 
att känna honom persoidigen, skall någonsin för- 
gäta hans bild. Han lifvades af en varm och 
oskrymtad gudsfruktan, h vilken utgjorde central- 
punkten för all hans vetenskapliga och medbor- 
gerliga verksamhet och gaf den sin högre bety- 
delse. Menniskovän var han till den grad, att 
han knappt satte någon gräns för en hjelpsamhet, 
som, ofta missbrukad och af några klandrad, lik- 
väl lika ofta förnyades. Med välviljan, hvars 
gloria strålade kring den åldriges panna, förena- 
de han denna gammaldags enkelhet, denna gub- 
bens ungdomlighet och detta rena frisinne, i hvars 
granskap man känner sig så uppfriskad och an- 
das så lätt. Derföre besökte väl ingen Höberg, 
utan att redan vid sjelfva annalkandet känna sig 
glad och förflyttad ur det h vardagligas område. 
Sjelfva onigifningarne voro ett verk, icke blott af 
ägarens anordning, utan till betydlig del af hans 
egna händer. Maimen med det europeiska ryktet 
kunde ofta lätt blifva förvexlad med någon af 
siu;i torpare. Han täflade icke blott med sina 
tjeuare i kroppsarbeten; han öfverträfFade dem. 
Ofta då de tidigt på morgonen kommo till sten- 
läggning, funno de sitt arbete sedan gårdagen 
framskridet. Det var husbondens verk, som sjelf 
