250 
Befälliarvareii, efter att endast hafva signalerat de 
ryska skeppen och vid inöte af ett par mindre 
fartyg , genast beslöt att vända om till Carlskrona, 
sökte AF Klint alfvarsamt förmå honom till änd- 
ring i beslutet, helst den Svenska styrkan inga- 
lunda var den ryska underlägsen. Men denne, 
som syntes nöjd med att kunna säga: veni, vidi, 
styrde hem igen. Efter återkomsten hedrades af 
Klint, för sina rådslag, af Stor-Amiralen med 
medaljen öfver slaget vid Högland, som eljest 
icke utdelades åt andra än skepps-befälhafvare. 
Då, om våren 1790, 8 linieskpp och 4- fre- 
gatter utrustades, under befäl af den ålderstigne 
Amiral Modée, blef han af denne vald till Adju- 
tant och med det förtroende-uppdrag, att, på 
Amiralens ansvar, besörja dessa fartygs utrust- 
ning, som ock till dennes fullkomliga belåtenhet 
blef verkstäldt, och under allt detta hade han 
utarbetat sjökort öfver finska viken samt öfver 
Revals redd, h vilka, såsom hemliga, meddelades 
till ledning åt Befälhafvariie på fartygen. 
Då vid sjöslaget utanför Revals redd, hvar- 
vid den Svenska flottan misslj^ckades i att angri- 
pa och förstöra en under utrustning varande del 
af den ryska flottan, chefskeppet, på h vilket af 
Klint befann sig såsom äldste Oilicerare vid flag- 
gan, blef skjutet redlöst och befälhafvaren svårt 
blesserad, under det att skeppet drefs mot ryska 
linien, hvars kanoner gjorde förödelsen derå ännu 
större, lyckades det af Klints rådighet och tiil- 
tagseiihet att rädda fart^^get under den öfver- 
hiingande faran, att sÖndeiskjulas till vrak eller 
sänkas. 
Anfallet hade skett under en hård och ogyn- 
sam vind. Då den lidna skadan hunnit repare- 
ras och ny förstärkning kort efter ankom, upp- 
