68 
eller kanske tidtals syntes hafva utflutit en vat- 
tenåder, som i sanden hade tecknat sin väg med 
en ännu qvarsittande ockerfärg på sandkornen 
och den deri liggande klappuren. 
Likväl syntes ingen sådan ockerfärg, hvarken 
öfver eller under sjelfva sandstenshäilen , men 
deremot var hon fläcktals öfverdragen med en 
lerskorpa, som, för lindrig vidrörning, lätt loss- 
nade derifrån. Att det hopgyttrande eller bindan- 
de gluten i sandstenshällen är kalk, synes tydli- 
gen deraf, att den fräser och sönderfaller med 
syror. 
Utom den nvssnämde stora mers:elkörteln, 
af minst 5o kubikfaranars innehåll, och som för 
dess benägenhet att sönderfalla och nedrasa, må- 
ste hel och hållen bortföras, funnos tvenne an- 
dra af samma slag, längre ned i kanalen, och 
som medförde enahanda olägenhet för kanalar- 
betet. De lågo alla tre, löst inbäddade i sand- 
massan, och gåfvo, genom sin randning, tydligen 
tillkänna, att de icke blifvit danade der på stäl- 
let, utan genom någon våldsam rörelse eller stjelp- 
ning ditvräkte och sedan öfverfyllde. Deras mas- 
sa bestod nemligen af en grå- ocli h vitrand ig 
mergel, hvars parallela ränder eller lager icke 
hade i dem alla samma lutning mot horisontal- 
linien, utan till hela 3o a grader olika, och 
i helt olika väderstreck, så att, då ränderue i den 
förstnämda körteln lutade 3o skräder mot vester, 
lutade de i den andra, 70 grader mot norr, och 
i den tredje 65 grader mot öster. 
Utom dessa 3:ne, fÖreföllo i kanalen inga 
flera mcrirelkörtlar, men tvenne i den nedra och 
tvenne i den öfra, som bestodo af vanlig tegel- 
lera utan inblandning af kalk. Dessa voro alla 
