70 
lenast 3o fot; men höjer sig ånyo, och är vid 
36o ahiar hela 5o fot högre än hafvet, och på 
ömse sidor om kanal-linien ännu vida större, ocli 
på östra sidan åtminstone loo fot. Uti denna 
sänka hade, tid efter annan, formerat sig ett häng- 
fly eller kärr, som, vid första påseende, hotade 
att lägga ett icke obetydligt hinder för kanalgräf- 
ningen derigenom , helst det om sommaren fanns 
nästan otillgängligt, men kunde om vintern un- 
dersökas med jordborr, som tillkännagaf, att öf- 
versta hvarfvet bestod af bräntorf, 3 ä 4 fot 
djup, och dernäst blålera med större och mindre 
stenar på djupet, och ändtligen fast botten» Den- 
na fasta botten visade sig likväl under arbetet 
bedräglig, ty, sedan bräntorf ven, blåleran och 
stenhvarfvet voro genombrutne, befanns grunden 
. så väl här som öfverallt i kanalen bestå af grof 
lös klappurblandad sand. Det som för jordborret 
tycktes ge tillkänna fast botten, var egentligen 
icke annat än ett tjockt klappurstens-hvarf näst 
under leran, och som hindrade det att komma 
ned till sandhvarfvet. Blåleran som här utgjorde 
botten för bräntorfven och hängflyet, var icke 
ett horisontelt, utan skålformigt jordhvarf, som 
tilläfventyrs hitflutit med dagvattnet, och slutli- 
gen formerat en vattentät skål uti h vilken först 
vattenväxter rotfästat sig , och sedan, genom för- 
ruttnelse och åter förnyad växt, efterhand på 
vanligt sätt danat bräntorfven. 
Den förhoppning man i början gjorde sig 
att här fmna berg till grund för slussen, som fö- 
reträdesvis borde anläggas vid nedersta ändan af 
kanalen, slog således felt, till så mycket större 
skada för kanalarbetet, som, utom saknaden af en 
fast och säker botten, grundens vattensjukhet gjor- 
de all giäfning på torr botten, under vattenytan 
