82 
hvars närvaro i betydlig qvantitet redan för blås- 
rÖret tillkännagifvit sig. Försök gjordes att upp- 
hämta hvad som värmen utjagat, i ett förlag, 
h vilket, efter afrökning, visade en icke vägbar 
hvit anlöpning, som reagerade svagt sur. Denna 
arseniksyrligliet, om den än såsom sådan ingått 
i mineralets sammansättning, och icke nu till- 
kommit genom en börjad sönderdelning af det 
arseniksyrade saltet, var i så ringa qvantitet, att 
den kan alldeles förbigås, samt hela glÖdgnings- 
förlusten således antagas vara vatten. 
B. Det glödgade profvet smältes i platina- 
degel, med tre gånger sin vigt fatisceradt kolsy- 
radt natron, till fullkomlig fluss; löstes i vatten, 
som utdrog de med alkalit förenade syror ne, tilli- 
ka med en del af lerjorden. Det olösta, svart af 
kopparoxid, behandlades med utspädd saltsyra, 
hvaraf det med lätthet upptogs, lemnande ett 
med fina qvartzkorn blandadt, blekrödt ämne, 
hvilket under fortsatt digestion, men alltid i ut- 
spädd syra, ej synbart förminskades. Detta upp- 
togs, och, efter vägning, sönderdelades genom 
smältning uti surt svafvelsyradt kali, hvaraf er- 
hölls kiselsjaa blandad med litet jernoxid, kop- 
paroxid och lerjord. 
C. Kopparlösniiigen blandades med kaustik 
ammoniak, och digererades dermed något. Fäll- 
ningen, lik en blandning af jernoxid och lerjord, 
afskildes. Vätskan behandlades i kokning med kau- 
stikt kali. Kopparoxiden upphämtades och vägdes, 
efter långvarig tvättning med kokhctt vatten. Uti 
vätskan fanns en liten portion lerjord, som am- 
moniakon utdragit och som kiilit nu upptagit. 
D. Det som auimoniaken i C afskilt, var 
jernoxid, lerjord, och kiselsyra med ett spår at 
koppar, Il vilka på vanligt sätt behandlades och 
