83 
bestämdes. Då fosforsyrad lerjord är löslig uti 
kolsyradt natron, kunde icke här vara någon fos- 
forsyra. 
E, Den alkaliska lösningen i B mättades med 
saltsyra, hvars öfverskott bortdrefs i afdunstning; 
den neutral vordna vätskan ingöts i en flaska 
med dubbel öppning , och vätsvafla inleddes ge- 
nom den ena. Lösningen , full af utfälld arsenik- 
svafla, blandades med saltsyra, hvarmed den lem- 
nades i ganska lindrig värma, tills ingen lukt af 
vätsvafla mera utvecklades, h varefter praecipitatet 
upptogs och tvättades med vatten, försatt med 
saltsyra. Af dess vigt beräknades den motsvaran- 
de arseniksyran. Vid ett af dessa försök iakttogs, 
såsom korrektion, att i kungsvatten oxidera en 
vägd del af den erhållna arseniksvaflan, och be- 
stämma dess halt af arsenik efter beräkning af 
svafvelsyran, som blifvit upptagen af baryt; men 
resultatet blef detsamma. 
Utur den ofvannämde, från arseniksvafla 
befriade lösningen, fälldes med kolsyrad ammoniak, 
lerjorden, som efter glödgning och vägning pul- 
veriserades i platinadegel, der den, blandad med 
2i gång sin vigt kiselsyra, och sex gånger sin 
vigt fat. kolsyradt natron, utsattes en timme för 
röd glödgning. Den icke smälta, men något sam- 
mansintrade massan, löstes i vatten; och efter 
kiselsyrans frånskiljande, afsöndrades lerjorden, 
som med sin vigtförlust tillkännagaf qvantiteten 
af fosforsyran (hvars närvaro i vätskan röjdes af 
en ymnig fällning för saltsyrad kalk) och afhvil- 
ken ingen lerjord blifvit qvarhållen, hvilket af 
korrektions-försök, med ättiksyrad blyoxid o. s. v. 
ådagalades. 
G. Den lösning, hvarutur fosforsyrade lerjor- 
den (i föregående) blifvit fälld, neutraliserades 
