98 
bortföras, emedan, livad tvättnifigen ständigt min- 
skar, en gång måste taga slut. Försöket repetera- 
des på det sätt, att jernchlorid jerat utfälldes med 
cyanjernkalium, så att ingendera stannade i upp- 
lösning, hvarefter fällningen uttvättades. Nära en 
vecka gick om, innan vätskan gick färglös ige- 
nom. Det förbrända berlinerblå löstes i saltsyra, 
fälldes med ammoniak, och vätskan afdunstades 
och salmiaken bortröktes. Ett knappt vägbart spår 
af salt återstod, som icke löstes fullt i vatten, 
icke med platinachlorid gaf något i alkohol olös- 
ligt dubbelsalt, och som efter hvad jag i ett an- 
nat försök erfor, var litet chlormagnesium. 
Af det nu anförda följer, att cyanjernkalium 
har en så stor benägenhet att fälla sig med ber- 
linerblått, att ett öfverskott af ett jernoxidsalt icke 
förmår hindra dess fällning, men att det, genom 
länge fortsatt tvättning, kan slutligen utdragas. 
Dervid blir berlinerblått icke sönderdeladt och 
förvandlas icke till jernoxid. 
För att utröna hvad en ännu längre fortsatt 
tvättning kan utöfva till berliiierblAl ts sönderdel- 
ning, fortsatte jag tvättningen af ouikring i gramm 
berlinerblått oupphörligt i 3 veckor, hvilket med 
den af mig beskrifna tvättflaska är ganska lätt 
verkställbart, på ett sådant sätt, att fällningen 
oupphörligt är betäckt af vatten till samma höjd. 
Under denna tid hade ungefär 4^ skålpund vat- 
ten gått igenom. IMassan på filtrum var blå som 
förut, och blef efter torkning mörkblå, med drag- 
ning åt kopparrödl, såsom allt rent berlinerblått; 
men den del af untlcrsidan af liltruni, som icke 
tangerat glaset, och således varit oupphörligt ut- 
satt för luftens beröring, var gulbrun och såg ut 
som låge der på insidan jernoxid. Likväl, då ef- 
ter papperets torkning, denna färg fanns genom- 
