1 1 1 
tesvafladt svafvelkaliurii , torkades, rostades, lö- 
stes i saltsyra och öfvermättades med kaustik 
ammoniak. Dervid blef vätskan icke blå, utan 
smutsigt svartblå, och gaf en ringa, gulaktig fäll- 
ning, som var jernoxid, och frånsilades. Lösnin- 
gen försattes med litet oxalsyrad ammoniak, som 
fällde ett spår af kalk, som, troligen i form af svaf- 
velcalcium, vidhängt den fällda svafvelnickeln, 
h varefter vätskan åter silades. Ur den ammonia- 
kaliska lösningen fällde kaustikt kali en blekgrön 
nickeloxid, och den klarnade vätskan visade en 
dragning åt rosenrödt, som utmärkte, att ammo- 
niaklösningens färgnuans härrört från närvaro af 
kobolt. 
Den fällda nickeloxiden vägde efter glödg- 
ning 0.146 gr., svarande emot o. 11 34 gr. Nickel 
eller 5.67 procent. 
Den i röd t dragande alkaliska vätskan och 
tvättvattnet afdunstades tillsamman, och afsatte 
derunder koboltoxid, som, tvättad och glödgad, 
vägde 0.006 gr., svarande emot 0.0047 gr. kobolt 
eller 0.235 procent. 
I det från koboltoxiden afsilade kaustika ka- 
ht, kunde intet annat än ett spår af kiseljord 
upptäckas. 
Den med vätesvafladt svafvelkalium fällda 
vätskan, fällde intet med kaustik ammoniak. 
Den med kolsyrad kalk utfällda jernoxiden, 
behandlades ännu våt med en koncentrerad lös- 
ning af kolsyrad ammoniak, hvarmed den lem- 
nades i 12 timmar, under ofta skeende omskak- 
ning. Ändamålet härmed var, att derur erhålla 
den berylljord, som y. Holger uppgifvit sig haf- 
va funnit deri. Vätskan afdestillerades i retort, 
hvarunder den föga grumlades. Återstoden intor- 
kades i platinakärl och lemnade en brunaktig hin- 
