r.4 
Det koliga ämnet var efter torkning svart- 
brunt, löst sammanhängande, såsom genom väfdt 
af fina trådar. Det vägdes, efter torkning vid nå- 
got mer än +100°, och afsvalning i betäckt degel, 
i vattenfri luft. 
Upphettadt, rökte det först starkt med en 
egen skarp, icke just vidbränd lukt, ej olik den 
af upphettad bergtalg, sedan rökningen slutat, 
förglimmade det och lemnade slutligen 0.535 af 
en svartbrun massa. 
En annan mindre portion brändes i en li- 
ten glasretort och gaf litet vatten, samt en brun, 
af tobak luktande, vidbränd olja. Både vätskan 
och oljan blånade ett rodnadt lackmuspapper, och I 
utvisade således, att massans kolhalt, vid denna j 
lösningsmetod, förbjter sig till en förening af kol 
med qväfve, väte och syre, hvars vigt måste ut- 
falla större än kolhaltcns. — Återstoden i retor- 
ten var kolad. 
Den oxiderade massan 0.535 behandlades 
med kungsvatten. Den lemnade olöst en svart 
massa, som i torkning hlefgrå, och liknade oren 
kiseljord. Den vägde 0.074 gr. Genom bränning 
med kolsyradt kali i platinadegel, kunde den sön- 
derdelas i kiseljord, som utgjorde dess hufvud- 
massa, och i chromsyra, som jemte litet leijord 
och kiseljord, upplöstes i alkalit, då vatten på- 
slogs. Den gula alkaliska lösningen mättades med I 
salpelersyra och intorkades. Den lemnade, vid 1 
återupplösning , ett pomeransgult pulver olöst, t 
h varur ammoniak utdrog chromsyra och lemna- ti 
de lerjoid, ännu hållande lilet chromsyra. Q van- Il 
titel en af denna syra, som af båda baserna upp- i| 
togs, var likväl ej större än som hehöfdes, för f 
alt med blåsröret ådagalägga, alt chrom var när- i 
varande. Det i alkali olösta, sönderdelades af salt- . 
