1^4 
gelatinerar under frivillig afdunstning, och intor- i 
kar till en gurarailik massa, omkring och uti hvil- j 
ken hvita etfloresceringar bildas i kanterna. Den 
löses i vatten med lera ning af ett hiysalt, som, 
vid omröring i vätskan, giindrar såsom surt mar- 
garinsyradt natron i tvålupplösning. Detta blj- 
salt håller ammoniak. 
Det sura saltet förlorar ingen ting i tork- 
ning vid +120°. Brändt i en öppen postlinsde- 
gel, sammanbakar det och pöser ut, innan det 
begynner blifva brunt. Denna utpösning äger rum 
omkring +180°. Efter förbränning lem nar det 
emellan 5o och 5i procent af sin vigt. Det me- 
sta af återstoden är reduceradt bly. Efter dettas 
reduction till oxid genom räkning, fanns saltet i 
flera försök hafva gifvit från 53.49 till 53.76 proc. 
blyoxid. Beräknar man då sammansättningen på 
det sätt, att den funna blyoxidens vigt förhåller 
till vigten af det analyserade saltet, som vigten 
af I atom blyoxid till vigten af i atom af detta 
salt, så utfaller den i minimura till 25p6. i och 
i maximum till 2609. f. Efter afdrag af vigten 
af en atom blyoxid, återstå i förra fallet 1 199.4, 
i sednare 121 2.6 för citronsyra, med eller utan 
vatten. Af citronsyrans atomvigt, betraktad såsom 
C'*H'^0'^= 730.709 är detta tal intet slags multi- 
pel. Antager man, att, såsom händelsen nästan 
utan undantag är med suta salter af organiska 
syror, saltet innehåller vatten till en atom, och 
afdrager denne, så återstå frän 1086.92 till i 100.12; 
men detta är så nära visrten af li atom citron- 
O 2 , 
syra, att 730.709x1^ = 1096.06, hvilket infaller 
emellan båda. För att faktiskt ådagalägga detta 
förhållande, blandades i.oo gr. af det vid +ioa** 
torkade saltet med 3.oo gr. blyoxid, digerera- 
des med vatten, intorkades och hölls vid +100° 
till dess det intet mer förlorade i vigt. Det väg- 
