i36 
att väte och syre, som den förlorat, återtagas 
från vattnet. Braconnot har väl kallat den iso- 
merisk med vinsyra, men då detta icke skett till 
följe af en analys, som bevisat deras isomeriska 
art, kan detta möjligen vara ett oriktigt användt 
predikat. 
Citronsyran ger med natron två sura salter. 
Sesqvicitratet bildas då till vigten af i at. ci- 
tronsyradt natron, blandas vigten af 1 atom vat- 
tenhaltig citronsjTa, och lösningen lemnas åt fri- 
villig afdunstning. Den kristalliserar nästan tvert 
igenom sin hela massa, i fina, prismatiska kri- 
staller, som icke förändras i luften. De smaka 
angenämt syrligt. Bicitratet fås, då en atom ci- 
tronsyradt natron blandas med en atom vatten- 
haltig citronsyra, och afdunstas. Det bildar en 
gumm.ilik, genomskinlig massa, som får sprickor, 
men i h vilken, under fortsatt lindrig upphett- 
ning, kristallisationspunkter bilda sig, som utvexa, 
till dess hela massan ansk jutet till ett salt, som 
icke förändras i luften. Detta salt är till en rin- 
ga grad lösligt i alkohol. En i kokning mättad 
lösning i alkohol, afsättcr under afsvalning litet 
af saltet kristalliniskt. Det som återstår efter af- 
dunstning, blir gummilikl. 
Kali ger dylika salter som natron. 
LitJiion ger ett neutralt salt, som icke an- 
skjuter, och som i värme intorkar till en färglös, 
genomskinlig, hård massa. Dess sura, citronsyrade 
salter kunna icke eller fås kristalliserade. 
VattenhaJti'^ citronsyra. Citrons3M'ans för- 
hållande till vatten, sådant det af mina förra 
försök angafs, innebär ett undantag, från hvad 
som med andrasyror är vanligt, bestående deri, 
att i kristalliserad citronsyra, innehåller sj^ran 3 
gånger så mycket syre som vattnet, då i dess 
