1 39 
efter vattnets aflägsiiande, hafva förlorat i4 proc. 
i vigt. Detta instämmer så nära med HG, att räk- 
ningen förutsätter i3.34 proc. vatten i syran. Då 
dessa kristaller efter afvägda atomvigter mättades 
med kolsjradt natron, erhölls ett fullt neutralt 
salt. Det är således klart, att citronsyra kan bil- 
da tvenne slags vattenlialtiga kristaller , af hvilka 
det ena erhålles, då envid+ioo^ mättad lösning 
i vatten anskjuter genom afsvalning. Det är sam- 
mansatt i likhet med citronsyrans neutrala sal- 
ter, så att syran håller 4 gånger vattnets syre, 
och det förlorar intet af detta vatten genom upp- 
hettning. Det måste hafva varit dessa kristaller 
som Leopold Gmelin användt till sitt försök. 
Det andra slaget bildas, då en lösning af ci- 
tronsyra anskjuter under frivillig afdunstning. Ur 
samma lösning, som gifvit de nyss omtalade kri- 
stallerna, erhöllos under vätskans sedermera ske- 
ende frivilliga afdunstning, stora genomskinliga 
och rediga kristaller, af den form, som Gmelin, 
efter Broore, beskrifvit, och hvilka förhöllo sig 
på det först anförda sättet, att vid upphettning 
till +100°, förlora 8i proc. i vigt. Dessa kristal- 
lers sammansättning, motsvarar fullkomligt sam- 
mansättningen af det basiska blj^salt, som erhål- 
les, då citronsyrad blj^oxid sönderdelas med kau- 
stik ammoniak, och den förening som återstår 
efter dessa kristallers fatiscering, är proportionell 
med sesqvicitratet. Härigenom återkomma dessa 
föreningar till öfverensstämmelse med de öfriga 
citronsyrade salterne. 
Slutligen bör jag, rörande dessa salter, tilläg- 
ga, att de hafva en stor benägenhet att bilda dub- 
belsalter, hvilken gör, att många fällningar åter 
upplösas af i öfverskott närvarande citronsyradt 
