de sig, i svärmisk sjelfförvillelse, på högre mak- 
ters omedelbara bistånd, samt afvisande hvarje 
klok beräkning af egen styrka, omständigheter- 
nes kraf, verkliga vänners ställning, förmen- 
tes dolda ränkor. Friherre af Tibells lott blef, 
att under denna Sveriges pröfvotid 2:ne gånger 
kallas i spetsen för krigsärenderne, och således 
till föremål för alla de missnöjen och anmärk- 
ningar öfver felaktiga åtgärder, som under detta 
sorgliga tidsskifte hemskt nedstämde national- 
känslan, och högljudt uttalades sedan statshvälf- 
ningen inträffat. Alla kände djupt de olyckor 
som oförtjent slagit fäderneslandet, alla insågo 
mängden af misstag som ägt rum; få kände olyc- 
kornes rot, misshagens upphof, färre voro de 
som i en tid , då nya män framträdt att leda 
allmänna ärenderne, vågade eller vårdade sig 
om att taga den nedstigande medborgsmannens 
försvar; hvars öde blef att i långa år oskyldigt 
\\ bära skuldbördan af andras politiska villor, 
omogna, ständigt vexlande planer, beräknings- 
löst, t vert emot dess offentliga afstyrkanden, an- 
befallda och utan sammanhang verkställda krigs- 
företag. 
Väl inlemnade Friherre af Tibell redan 
den 19 Mars 1809, sex dagar efter regements- 
förändringen, till regeringen en utförlig, på offent- 
liga handlingar grundad, embets-berättelse och 
redogörelse för sin sednast anförtrodde befattning; 
men ehuru dåvarande Hertigen, Riksföreståndaren, 
genom general-ordres af den 20 i samma må- 
nad, befallte berättelsens aflemnande till krigs- 
archivet och en afskrifts meddelande till Krigs- 
Vetenskaps- Academien , förblef likväl detta vig- 
tiga bidrag till tidens historia i i3 år okändt 
! för allmänheten, tills det år 1822 fick ett rum 
