21 
stånd icke sur smak, men den rodnar lakmus- 
papper, samt utdrifver ättiksyran ur dess salter 
och förenar sig med basen. 
Det är en oväntad omständighet, att i ett 
spring-källevatten finna organiska syror och de- 
ras salter. Jag tror dock, att hvad jag vid des- 
sa syrors beskrifning kommer att anföra om de- 
ras förekommande i naturen, skall temligen tyd- 
ligt utreda deras härkomst i vattnet. 
De omständigheter, som röjde att det i 
Porlavattnet förefallande gulfärgande ämnet är 
en sj^ra, voro följande tvenne. Jag hade upp- 
samlat af den ockra som fäller sig i källans 
afloppsrenna, och då dess färg icke liknade den 
af rent jernoxidhydrat, blandade jag ockran med 
vatten och ledde svafvelbundet väte derigenom, 
för att utan något surt eller alkaliskt reaktions- 
medels raellankorast, erhålla de i vatten lösliga 
ämnen, som ur källvattnet fällt sig med jern- 
oxiden. Jag erhöll en svart magma, som, silad, 
gaf ett gulbrunt liqvidum, från hvilket likväl 
svafveljernet trögt utfällde sig, så att de kunde 
genom silning åtskiljas. Detta gula liqvidum 
rodnade lakmuspapper, smakade tydligt af ett 
jernsalt, och fällde icke en lösning af chiorbarium. 
Den andra omständigheten inleddes af denna. 
Jag hade i min äldre analys funnit att Porla 
vatten innehöll kolsyradt alkali, sedan nemligen 
det extraktlika ämnet blifvit förbrändt. Nu un- 
dersökte jag om den afdunstade återstoden af 
Porlavattnet återställde den blå färgen på ett 
med ättiksyra lindrigt rodnadt lakmuspapper. 
Detta skedde icke. Jag blandade denna återstod 
med ättiksyra, afdunstade denna i vattenbad 
till torrhet, behandlade återstoden med vatten- 
fri alkohol, och fick icke det ringaste ättiksy- 
