42 
af ett salt, som lät sublimera sig, och som med 
kaustikt kali utvecklade ammoniakgas i mycken- 
het. Ett nytt försök anställdes med samma 
qvantitet vatten, men ett tubuleradt förlag tillu- 
terades, från dettas tubulus leddes ett krökt, långt 
och smalt glasrör in i en flaska. Så väl i för- 
laget som i flaskan var saltsyra. En tredjedel 
af vattnet afdestillerades. Vätskan afrÖktes i 
vattenbad i en vägd platinadegel, och torkades 
slutligen fullt in med pålagdt lock, för att hin- 
dra en ringa sublimation af salmiak från bottnen. 
Degeln vägdes, derefter bortjagades salmia- 
ken, och degelns vigtsförlust angaf salmiakens. 
Utan detta försigtighetsmått kan man göra det 
fel, att öfverstänkta delar af den destillerade 
vätskan, som, vid destiliationer i glasretort, säl- 
lan stå att fullt förekomma, öka vigten af sal- 
miaken. I det här omtalade fall hade erhållits 
o.o3i6 gr. salmiak och o.ooo gr. icke flygtig 
återstod. 
Derefter indröps i vattnet i retorten några 
droppar kolsyradt natron, och destillation fort- 
sattes, till dess att ännu | öfvergått. Dervid er- 
hölls 0.0016 salmiak och 0.004 gr. icke flygtig 
återstod. Den sednare salmiak-portion är sna- 
rare att anse såsom qvarhållen af flaskan, rö- 
ret och förlaget efter första portionens afhäll- 
ning, än såsom af alkalits tillhjelp utjagad un- 
der sednare destillation, och tjenar dessutom så- 
som ett bevis, att vattnets halt af kolsyrad kalk- 
jord är alldeles tillräcklig till ammoniakens ut- 
jagande. 
Här hade således erhållits o.o332 gr. sal- 
miak, svarande euiot o.oio634 ammoniak, på 
detta qvantum vatten, eller mot o.oo86o83 på 
