44 
um tillsattes till dess allt öfverskott af oxalsy- 
ra var utfäldt och något deröfver. Derefter tiil- 
hlandades kolsyradt natron, till dess att vattnet 
reagerade tydligt på ett rodnadt lakmuspapper. 
Det silades. Det innehöll nu kolsyrad ammoni- 
ak, af det oxalsyrade saltets ammoniak. Det 
koktes i en öppen skål till hälften återstod. In- 
gen fällning uppkom. Vätskan var fullt neutral, 
och fälldes starkt af oxalsyra. Nu tillblandades 
så mycket kolsyradt natron, att vätskan åter 
blef alkalisk, den koktes igen, ingen fällning bil- 
dades. Den alkaliska reaktion var efter koknin- 
gens slut svag, men tydlig. Vattnet hade be- 
hållit sin kalkhalt, som med oxalsyra kunde ut- 
fällas. Det är således klart, att källsyradt na- 
tron och källsyrad kalkjord, hafva den förmågan, 
så väl att upplösa en portion kolsyrad kalk, som 
att från fällning genom bortkokning af kolsyran, 
bevara en till äfventyrs större qvantitet deraf '^'), 
Det anförda bevisar, att hela kalkjordshalten i 
Porla vatten rättast beräknas såsom kolsyrad. 
Vi komma nu till denna undersöknings svå- 
raste del, försöket att bestämma källsyrornes 
myckenhet i vattnet. Det skulle synas icke va- 
ra svårt, att då man känner huru stor återstod 
vattnet lemnar, och summan af de oorganiska 
beståndsdelarne, genom en enkel subtraktion fin- 
na källsyrans; men utom det att i dessa före- 
ningar, sådana de efter vattnets inkokning vägas, 
kan hafva funnits kemiskt bundet vatten, som 
*) Jag skall härvid erinra orii, att i analysen A, mom. 
d. ammoniak, tillsatt till den i vatten olösliga åter- 
stoden, utdrog källsyra, men med det samma en por- 
tion lalkjord, större än som funnits upplöst då am- 
moniak cj användes. 
