genom torkning vid +100° ej aflägsnas, så inträf- 
far ännu det, att en del af kalkjorden i återsto- 
den är källsyrad, och en annan del kolsyrad, 
och att det icke är möjligt, att med någon sä- 
kerhet bestämma huru mycket. Jag har försökt 
bestämma källsyrans atomvigt eller mättnings- 
kapacitet. Jag fann dervid, att dess atom väger 
omkring 1 333.4' Och då jag sedan jemförde den 
för källsyra antagna förlusten i analysen med 
den qvantitet natron och kalkjord tillsamman, 
som vatten utdragit ur den intorkade massan, 
så befinnes källsyrans qvantitet otillräcklig till 
dess mättning, och det slår, efter mättningska- 
paciteten räknadt, så ut, att hela natronhalten 
och halfva kalkhalten mättas af den funna qvan- 
titeten källsyra. Den andra hälften hade då 
varit dermed förenad såsom kolsyrad. Men det 
finnes källsyra äfven i den, under inkokningea 
fällda jernoxiden, dess qvantitet har kunnat, ap- 
proximativt bestämmas. I analysen ^ hade 0.269 
jernoxid varit förenade med o. 1868 källsyra, hvil- 
ket är 2 at. jernoxid med i at. källsyra; i ana- 
lysen C 0.184 jernoxid med o. fo5 källsyra, 
hvilken är något litet mindre och hade förut- 
satt källsyrehalten till 0.1 25. 
Då de kroppar, som, i den intorkade mas- 
san, dela källsyran emellan sig, natronet, kalk- 
jorden och jernoxiden, befinnas i vattnet i be- 
stämda atomförhållanden, så låter det också för- 
moda sig, att de två portionerna af källsyrorne, 
som finnas, den ena i lösliga salter och den an- 
dra i jernoxiden, stå till hvarandra i bestämda 
förhållanden, och verkligen inträffar i analysen 
att den förra af dessa portioner utgör 0.2^85 
och den andra 0.1868, h vilka förhålla sig såsom 
3:2. — Antager man att dessa begge portioner 
funnits till den angifna vigten i 8.857 grammer 
